Mitt eneste ønske var at Juli Baker skulle la meg være.
Det hele startet sommeren 1957 før jeg begynte i andreklassen.
Vi er fremme.
-Hva synes dere? -Jeg liker det.
-Det er kult. -Hvilken farge har rommet mitt?
Vent så skal du få se.
-La oss sjekke innsiden. -Hei, kom igjen, Bryce.
Vi kan lesse av flyttebilen-
-mens kvinnfolka setter i gang på kjøkkenet.
Ok, far.
For meg, var det begynnelsen-
-på vel over fem år med unngåelse og ubehag.
-Hei, jeg heter Juli Baker. -Hva holder du på med?
Vil dere ikke ha hjelp?
Nei. Vi har verdifulle ting i den.
-Hva med denne? -Nei, nei, nei.
Løp hjem til moren din. Hun lurer sikkert på hvor du er.
Mor vet hvor jeg er. Hun sa at det var greit.
Vi skjønte raskt at hun ikke kunne ta et hint.
-Tre er for mange. -Det er greit for meg.
-Av noe som helst slag. -Skal vi skyve denne sammen?
Bryce, skal ikke du hjelpe din mor?
Hun nektet å gi seg.
Jeg skulle be henne om å stikke da noe helt merkelig skjedde.
Jeg kunne ikke tro det.
Jeg holdt hånden til ei rar jente.
Hvordan rotet jeg meg oppi dette?
Du har møtt sønnen min.
Jeg gjorde det eneste mannlige man kan gjøre som sjuåring.
Men problemene mine var langt fra over.
Da jeg trådte inn i Miss Yelsons klasserom...
Bryce? Du er her.
...ble det soleklart:
Skolen ville ikke være et fristed.
Hei, Bryce, hvor er kjæresten din?
Jeg var stemplet for livet.
Skal du ikke be om hennes hånd, Bryce?
Bryce og Juli sitter i et tre
Og de kysser, se på det
Mitt første år var en katastrofe.
Se på dem.
Og de tre neste var ikke stort bedre.
Men i sjetteklassen, tok jeg affære.
Jeg la en plan.
Sherry.
Sherry, vent.
Hei, Bryce.
Jeg ba ut Sherry Stalls.
Jeg lurte på om du ville bli med...
For å kunne forstå hvor glimrende planen var,-
-må du vite at Juli hatet Sherry Stalls.
Jeg skjønte aldri hvorfor.
Sherry var snill og hadde masse hår.
Min mor nektet først å la meg ta hull i ørene, men jeg tryglet...
Jeg og Sherry skulle spise-
-og kanskje spasere sammen så Juli ville miste interessen.
Jeg får ikke bruke bøyler før jeg er 16.
Så synd.
Melanie ønsket å ta hull i ørene, men moren hennes sa selvsagt nei.
Så hun ble sint og knuste morens Johnny Mathis Greatest Hits album.
Hun fikk husarrest så hun får ikke være med på overnattingsfesten min.
Planen gikk som smurt.
Hva går ditt naturfagsprosjekt ut på?
Inntil bestevennen min, Garrett Einbinder,-
-forelsket seg i Sherry.
Jeg skal studere forskjellige balsamer og deres innvirkning på fliset hår.
Så fascinerende.
Begjæret overvant lojaliteten og forræderen Garrett-
-fortalte Sherry om planen.
Dust.
Hun ble ikke glad.
Juli fikk nyss om dette og forelsket seg på nytt igjen.
Men denne gangen var det verre.
Hun begynte å lukte på meg.
Det stemmer, hun luktet på meg.
Hva handlet det om?
Min eneste trøst var at neste år ville bli annerledes.
Ungdomsskolen, en større skole.
Kanskje ville vi havne i forskjellige klasserom.
Jeg forelsket meg i Bryce Loski den dagen jeg møtte ham.
Det var noe i de skjønne øynene hans.
Skal vi skyve denne sammen?
Familien hans hadde nylig flyttet hit,-
-og jeg tilbød meg å hjelpe.
Jeg hadde så vidt ankommet da han måtte dra og hjelpe moren sin.
Jeg så at han ikke hadde lyst-
-så jeg jaget etter ham så vi kunne leke sammen først.
Og plutselig holdt han hånden min-
-og stirret rett inn i øynene mine.
Hjertet mitt stoppet.
Skulle det skje nå?
Skulle jeg få mitt første kyss?
Men så kom moren hans ut.
Han ble så flau at han ble rød som en tomat.
Jeg tenkte på kysset vi nesten delte da jeg la meg den kvelden.
Han hadde jo følelser for meg, men han var altfor sjenert.
Min mor sa at gutter var sånn.
-Jeg skulle hjelpe ham. -Bryce? Du er her.
Jeg ga ham mange muligheter til å overkomme forlegenheten.
Jeg hadde lært å styre meg selv innen vi begynte i sjette.
Så kom Sherry Stalls inn i bildet.
Sherry Stalls var en sutrende, sladrende, forrædersk flørt.
Bare en masse tomt hår.
Og der gikk hun...
...hånd i hånd med Bryce. Min Bryce.
Han som skulle gi meg mitt første kyss.
Jeg bare unngikk henne. Jeg visste at en gutt som Bryce-
-ville se rett igjennom overfladiske Sherry Stalls.
Det tok en uke. De slo opp i fritimen.
Hun ble ikke glad.
Bryce var snillere mot meg nå som Sherry ikke hadde klørne i ham.
-Hei, Juli. -Hei, Bryce.
Han var så sjenert og søt,-
-og håret hans luktet som vannmelon.
Jeg fikk ikke nok av det.
Jeg sniffet vannmelon hele året-
-mens jeg undret på om jeg skulle få det kysset.
Ja, ting endret seg i sjuendeklassen.
Men den største endringen-
-tok sted hjemme.
Bestefaren min kom for å bo med oss.
Mor sa at han stirret sånn fordi han savnet bestemor.
Men bestefar snakket ikke med meg om det.
Han snakket faktisk aldri med meg om noe.
Helt til Juli dukket opp i lokalavisen.
Får jeg snakke med deg, Bryce?
Slå deg ned.
Fortell meg om din venn Juli Baker.
Juli er ikke akkurat min venn.
Hvorfor ikke?
Hvorfor vil du vite det?
Juli Baker havnet ikke i The Mayfield Times-
-fordi hun var glup.
Hun havnet på forsiden fordi hun nektet å klatre ned fra et platanlønnetre.
Juli Baker og den dumme platanlønnen.
Hun mente det var Guds gave til vårt lille hjørne av universet.
Bryce, vil du klatre i treet med meg og brødrene mine?
Nei, takk.
Bryce. Kom opp hit. Det er moro.
-Du kan se alt. -Jeg kan ikke.
Far trenger min hjelp...
...med noe.
Ikke det jeg trengte.
Å klatre opp i et tre med Juli Baker.
Det ville være som i andre igjen.
Bryce og Juli sitter i et tre.
Kunne like greit tvinge meg til å spise voksbønner for livet.
Den er tre kvartal unna.
To kvartal.
Ett kvartal unna.
-Verdifull informasjon. -Jeg hater det der.
Jeg liker å kunne tro at bussen ikke vil komme.
Jeg synes treet er spesielt vakkert i dette lyset.
Hvis du med "vakkert" mener "utrolig stygt," så ja.
Du ser det bare ikke. Jeg synes synd på deg.
"Ser det ikke?"
Sa jenta som bodde i et hus som var nabolagets store vits?
Buskene vokste over vinduene og ugresset fikk vokse fritt.
Det plaget virkelig faren min.
Der er han.
Mureren tror han er en maler. Er ikke lastebilen stygg nok fra før av?
Må han male den?
Han maler landskap og selger dem på messen.
Folk sier at de er vakre.
Landskap? Nå skal du høre.
Verden ville ha vært vakrere-
-om han stelte litt med hagen.
Jeg synes synd på kona. Hun giftet seg med en svermer.
Og på grunn av det, vil en av dem alltid være ulykkelig.
Men hvorfor må vi være ulykkelige?
Så irritert som far ble av hagen,-
-kunne det ikke sammenlignes med Juli Baker i det treet.
Tre kvartal unna.
Hver bidige morgen måtte vi lytte til trafikkrapporten hennes.
To kvartal.
Hvorfor heter det The Three Stooges?
-De er jo fem. -Hva?
Moe, Larry, Curly, Shemp og Curly Joe.
Ja, men de viser kun tre om gangen.
Jeg hater Curly Joe. Han burde ikke være en Stooge.
Jeg ringer snart politiet.
Du hindrer arbeidet vårt.
-Hva skjer her? -Enten kommer du ned...
-...ellers kapper vi ned treet. -Dere, klatr opp hit med meg.
De kapper ikke treet med oss i det.
-Bussen er her. -Juli var desperat.
De ville kappe ned treet hennes.
Jeg skjønte ikke hvorfor den krokete bunten med greiner...
-...betydde så mye. -Bryce, vær så snill.
Jeg syntes synd på henne.
Men jeg hadde ikke tenkt å skulke.
Hvorfor er hun ikke din venn, Bryce?
Du må kjenne Juli.
Jeg vil gjerne bli kjent med henne.
Hvorfor?
Den jenta er tøff.
Inviter henne bort hit en gang.
Tøff?
Hun er bare sta,-
-og hun er utrolig pågående.
Du sier ikke det?
Hun har forfulgt meg siden andreklassen.
Ikke alle har ei sånn jente som nabo.
De er heldige.
Les dette.
Uten fordommer.
Som om jeg ville vite mer om Juli Baker.
Juli ventet ikke på bussen den neste morgenen.
Eller morgenen etter det.
Hun kom på skolen, men hun var stille.
-Han bruker så mye sminke... -Han blir ikke eldre.
Jeg burde ha vært glad.
Var det ikke dette jeg ønsket meg?
Men jeg syntes synd på henne.
Jeg skulle si at jeg var lei meg, men så ombestemte jeg meg.
Jeg ville ikke gi henne inntrykk av at jeg savnet Juli Baker.
Jeg skjønner hvorfor du liker det her ute.
Kan du forklare det til din mor?
Jeg elsket å se på mens min far malte.
Jeg elsket å høre ham prate mens hans malte.
Jeg lærte mye om faren min slik.
Han fortalte meg så mangt.
Hans første jobb var å lempe høy. Han angret at han ikke fullførte college.
Så en dag overrasket han meg.
Hva er det med deg og Bryce Loski?
Hva mener du? Ingenting.
Jeg må ha misforstått.
Hvorfor tror du det er noe?
Ingen grunn.
Det er bare at du...
...snakker om ham støtt.
Gjør jeg det?
Jeg vet ikke.
Det er noe i øynene hans.
Eller kanskje det er smilet hans.
Men hva med ham?
Du må se hele landskapet.
Hva skal det bety?
Et maleri er mer enn summen av dets deler.
Ei ku i seg selv er bare ei ku.
En eng i seg selv er bare gress, blomster.
Og solen som titter mellom trærne er bare en lysstråle.
Men setter du dem sammen,-
-kan det være helt magisk.
Jeg skjønte ikke hva han mente før en ettermiddag-
-mens jeg klatret i platanlønnen.
Jeg skulle redde en drage.
Den satt fast langt oppe. Høyere enn jeg hadde vært før.
Desto høyere jeg klatret, desto mer forbløffet ble jeg.
Brisen duftet fantastisk.
Som solskinn og gress.
Jeg fikk ikke nok av det.
Jeg fylte lungene mine med verdens søteste duft.
Du fant dragen min.
Bryce, du burde klatre opp hit.
Det er så vakkert.
Jeg kan ikke. Jeg forstuet...
Jeg har et utslett.
Fra og med da, var det mitt sted.
Jeg kunne sitte der i timevis og stirre på verdenen.
Enkelte dager var solnedgangene lilla og rosa.
Og enkelte dager var de en brennende oransje-
-som satte fyr på skyene.
Under en av de solnedgangene,-
-bevegde min fars idé seg-
-fra hodet til hjertet mitt.
Noen dager var jeg tidlig ute så jeg kunne se soloppgangen.
En morgen observerte jeg-
-hvordan lysstrålene skar igjennom skyene-
-for å kunne beskrive det senere da jeg hørte en lyd nedenfra.
Unnskyld.
Unnskyld, det er en busstopp. Dere kan ikke parkere der.
Hva gjør du der oppe?
Du kan ikke være der oppe. Vi skal kappe det ned.
-Treet? -Ja. Kom ned nå.
Hvem sa dere kunne kappe det ned?
Eieren.
Hvorfor?
Han skal bygge et hus, og treet står i veien.
-Så kom ned, vi må jobbe. -Dere kan ikke kappe det ned.
Jeg ringer snart politiet.
Du hindrer arbeidet vårt.
Enten kommer du ned, ellers kapper vi ned treet.
Bare kapp treet, du.
Jeg kommer aldri ned herfra.
Bryce, dere, kom opp hit.
De kapper ikke ned treet dersom vi er her oppe.
Bryce, ikke la dem gjøre dette.
Kom igjen, dere.
Bryce, vær så snill. Du trenger ikke å klatre så høyt.
Bryce, vær så snill.
Det som skjedde så gikk forbi i en fei.
Det virket som hele byen kom.
Men jeg nektet å klatre ned.
Så kom faren min.
Han overtalte en brannmann om å la ham klatre opp til meg.
Det er på tide å komme ned, vennen.
Ikke la dem gjøre dette, pappa.
-Vennen... -Pappa, se.
Man kan se hele verden herfra.
Ingen utsikt er verdt min datters sikkerhet.
Jeg kan ikke.
Julianna, det er på tide å klatre ned.
Vær så snill, pappa.
Tiden er inne.
Og det var det.
Jeg må ha grått i to uker etterpå.
Jeg gikk på skolen og gjorde mitt beste,-
-men ingenting betydde noe.
Juli?
Vet du svaret?
Den peloponnesiske krigen?
Det er nok svaret på noe,-
-men jeg var ute etter arealet til en rombe.
Romber og likebeinte trekanter-
-virket ikke så viktige.
Jeg syklet til skolen så jeg slapp å se stubben-
-av det som var jordens mest praktfulle platanlønnetre.
Men samme hva jeg gjorde, klarte jeg ikke å legge det bak meg.
Går det bra med deg?
Det var bare et tre.
Nei, det var ikke bare et tre.
Jeg vil ikke at du skal glemme det du følte i det treet.
Takk, far.
Det var det første jeg så hver morgen,-
-og det siste jeg så før jeg sovnet.
Og når jeg kunne se på det uten å gråte,-
-så jeg mer enn et tre og hva det betydde for meg.
Jeg så den dagen mitt syn på ting rundt meg endret seg.
Og jeg måtte undre, følte jeg fremdeles det samme for Bryce?
Jeg har aldri vært en tilhenger av egg.
Jeg verken elsket eller hatet dem.
Inntil en dag i Skyler Browns garasje,-
-da jeg endelig tok en stilling til egg.
Edna har funnet frokosten sin.
Hvis et slimete reptil likte dem,-
-hadde de ingen plass i min kostplan.
Det er så kult.
Og hun trenger ikke å tygge. Tenk så mye tid du kunne spare.
Jeg hadde ikke trengt å vite at slanger spiser råe egg-
-om det ikke hadde vært for Lynetta.
Hun var forelsket i Skyler Brown.
Så ekkelt.
Han og Julis brødre, Matt og Mark, hadde et band.
Og Lynetta så på mens de øvde.
Det er så kult.
Hva synes du, Bryce?
Ja. Kult.
Hvordan vil han fordøye det, tror du?
-Magesyre? -Ja, du skulle tro det.
Vær stille, alle sammen.
Og det var det egget.
Ekkelt, ekkelt, ekkelt.
Du har ikke sett det beste enda.
Ekkelt.
Jeg forsøkte å ta det med ei klype salt, men det nyttet ikke. Jeg hadde mareritt.
Jeg var fanget i et stort egg-
-og et monster slukte meg.
Jeg våknet i grevens tid.
Så begynte det virkelige marerittet.
Hei, Bryce. Disse er til deg og familien din.
-Kyllingene mine legger egg. -Hva?
Husker du Abby, Bonnie, Clyde, Dexter, Eunice og Florence?
De som klekket på naturfagsmessen?
Det var typisk Juli Baker.
Hun dominerte hele messen.
Og prosjektet hennes handlet om kjipe egg som klekket.
Jeg hadde en vulkan med utbrudd-
-og folk brydde seg kun om at Julis kjipe kyllinger klekket.
Jeg tror den siste klekker nå.
-Den klekker. -Den klekker.
-Kom hit, unger. -Se.
Hun vant, jeg tapte.
Jeg henger meg ikke opp i slikt.
Det betydde ikke at jeg måtte spise eggene.
Det var søtt av Juli å komme med de eggene.
Jeg skal spise frokostblanding.
Hvordan vet vi at de ikke inneholder kyllinger?
Jeg spiste ferske, deilige egg som liten.
Ja, det er greit nok,-
-men enn om vi åpner ett og en død kylling faller ut?
Har de en hane? Kun en hane kan befrukte eggene.
Hele nabolaget ville ha hørt det dersom de hadde en hane.
Kanskje den ikke kan gale?
"lkke kan gale?"
Ja, ikke kan si kykeliky.
Hva i helvete snakker du om?
De hindrer jo hunder i å bjeffe.
Bryce, du kan spørre Juli.
-Jeg tror ikke... -Hva?
-Er du redd henne? -Jeg er ikke redd henne.
Jeg vet du er det, men hva er jeg?
Bare finn ut av det.
Hvordan gjenkjenner man en hane?
En hane er større. Den har lengre fjær.
Og de har den røde kammen på hodet.
-Og under halsen. -Det burde ikke være vanskelig å se.
Men kyllinger har også den røde kammen.
Den er bare mindre.
Garretts ekspertise om haner-
-var hjørnesteinen i vår plan for å unngå kontakt med Juli Baker.
Dette involverte å spionere på bakhagen hennes.
Hitover.
Jeg ser ikke de dumme kyllingene.
Vi må få dem ut av hønsehuset.
Er det en hane?
Nei, ser ut som en kylling.
Hvordan ser du det?
Jeg bare ser det.
Ser dere hva jeg mener? Ekspertise.
-Hva? -Juli.
Kom da.
Vær så god.
-Kom da. Kom. -Ja, de er kyllinger.
-Ingen hane? -Sa jeg ikke det?
Hvordan ser du det?
Ingen av dem brisker seg.
Haner brisker seg?
Sa jeg ikke det?
Og de røde kammene er små.
-Hva gjør du? -Det er kun kyllinger.
Det er kun kyllinger.
Jeg er stolt av deg, Bryce. Du overvant frykten din.
-Du snakket med henne. -Ja. Det var ikke så farlig.
Sa hun at de alle er kyllinger?
Hun er et geni. Dere er begge... Selvsagt er de alle kyllinger.
En hane er en kylling. Spørsmålet er:
Er en av dem en hane eller er de alle høner?
Høner? Hvem sa noe om høner?
Så skjønte jeg det.
Garrett visste ingenting om kyllinger.
-Brisker haner seg? -Ja, det gjør de.
Hva har det med saken å gjøre?
De er alle høner.
Det viktige er at eggene er ok.
Så det er avgjort.
Ikke for meg.
Jeg kom aldri til å spise noe-
-som hadde noe med Juli Baker å gjøre.
Jeg vil ikke spise dem.
Hvorfor ikke?
Har du sett hagen deres?
De har ikke gress engang. Det er bare gjørme og kyllingdritt.
Ekkelt. Salmonella.
Tror du de inneholder salmonella?
-Det er usannsynlig. -Hvorfor ta sjansen?
Hva gjør vi med eggene?
Gi dem tilbake.
-Til Juli? -Ja visst.
Du snakket jo med henne. Det kostet deg ikke livet.
Hva skal jeg si?
Si at vi ikke spiser egg.
Si at vi er allergiske mot dem.
Bruk hodet ditt.
Det føltes ikke riktig å lyve.
Og selv en sjuendeklassing ville skjønne at familier ikke er allergiske mot egg.
Men jeg ville ikke såre henne.
Så da gjenstod det en mulighet.
Og slik klarte jeg å unngå-
-nok en nær-døden-opplevelse i den løpende sagaen om Juli Baker.
Inntil en uke senere.
Hei, Bryce. Jeg har med flere egg.
Likte familien din det første partiet?
Er det nødvendig å spørre?
Flott. Vi sees på skolen.
Det jeg håpet var en engangshendelse,-
-var begynnelsen på et liv med løgner, intriger og bedrag.
Hver morgen så jeg etter Juli.
Hvis hun dukket opp, åpnet jeg før hun banket på.
Takk.
Så kastet jeg eggene før noen så det.
Og hvorfor? Hvorfor klarte jeg ikke å si noe?
Hvorfor klarte jeg ikke å si:
"Nei, takk. Vil ikke ha dem. Trenger dem ikke. Gi dem til slangen"?
Var jeg redd for å såre henne...
...eller var jeg bare redd for henne?
Du må sørge for at du...
Da Mrs. Brubeck forslo at jeg kunne klekke egg,-
-var jeg ikke særlig spent.
Helt til jeg så mitt første livstegn.
Er det den?
Det er embryoet.
-Det ser ut som ei bønne. -Det gjør det.
La oss se på de andre.
Plutselig var det virkelig.
Alle eggene var levende.
Det var små babyer i hver eneste en.
Og alle klekket på naturfagsmessen.
Hva er sjansen for det?
Årets førstepremie går til Juli Baker-
-for hennes fantastiske prosjekt:
"En kylling blir født."
Jeg vant førstepremien.
Og det var kult,-
-men jeg brydde meg bare om kyllingene mine.
Min mor var ikke begeistret for ideen,-
-men jeg tryglet og ba.
Jeg sa jeg skulle ordne alt. Og det gjorde jeg.
Hvor er Clyde?
Clyde?
Hei, Clyde. Hva er galt?
Går det bra? Er du ikke sulten?
Kom hit. Hva er galt, baby?
Kom hit.
Du er ikke Clyde. Du er Clydette.
Mor!
Hønene mine la flere egg enn vi klarte å spise.
Vi forsøkte å holde tritt,-
-men etter en måned med koking og steking,-
-som i filmen The Blob, holdt vi på å drukne i egg.
Så dukket en ny mulighet opp i form av naboen vår, Mrs. Steuby.
Hallo, kjære.
Hvis dere har for mange egg, kjøper jeg gjerne et par av dere.
-Jaså? -Ja visst.
Og jeg vet at Mrs. Helms også er interessert.
-Så flott. -Ingenting slår ferske egg.
-Takk, Mrs. Steuby. -Bare hyggelig, kjære.
Mrs. Steuby og Mrs. Helms løste eggproblemet mitt.
Og Mrs. Loski fortjente et par egg.
Men det ville være galt å ta betalt.
Hun var en god nabo. Hun lånte oss forsyninger.
Hun ga min mor skyss når bilen nektet å starte.
Det var det minste jeg kunne gjøre.
Og hvis jeg støtte på Bryce, ville ikke det være så aller verst.
Hei, Bryce.
Den tredje gangen at jeg brakte Loskiene egg,-
-skjønte jeg at Bryce ventet på meg.
Ventet på å åpne døren og si: "Takk, Juli. Vi sees på skolen."
Og jeg fikk et øyeblikk alene-
-med verdens skjønneste øyne.
Takk, Juli. Vi sees på skolen.
Det var et kupp.
Inntil den dagen det ikke var det.
Det var to uker etter at platanlønnen ble kappet ned.
Jeg hadde så vidt begynt å føle meg normal igjen.
Hei, Juli. Du er i rute.
Ja, verken regn eller sludd.
Den postgreia, vet du.
Akkurat.
Skal du begynne å kjøre bussen igjen?
Jeg vet ikke. Jeg har ikke vært der siden...
Det er ikke så ille. De har ryddet vekk alt.
Jeg får gjøre meg klar til skolen.
Vi sees vel der.
Vi sees.
Kanskje Bryce hadde rett.
Kanskje det var på tide å kjøre bussen igjen.
Hadde han ikke nettopp sagt at han ønsket å se meg igjen.
Kunne det være mulig at Bryce Loski savnet meg?
Juli? Hva gjør du her?
Jeg bare drev og tenkte.
De henter søpla i dag så søppelbøttene står ute.
Jeg vet. Trenger du hjelp?
Nei. Kanskje jeg tar det senere.
Er det eggene mine?
Ja, jeg mistet dem.
De er ikke knust.
Hvorfor kaster du dem?
Vil du ikke ha dem?
Far mente at det var verdt risikoen.
Risikoen? Hvilken risiko?
Salmonella.
Hva? Er han redd for å bli forgiftet?
Juli, se på bakhagen din. Det er et eneste rot.
Den er tildekt med lort.
Det er ikke sant. Jeg rengjør hver eneste dag.
Vi ønsket ikke å såre deg.
Har du alltid kastet dem?
Mrs. Steuby og Mrs. Helms betaler meg for eggene mine.
-Gjør de det? -De betaler 60 cents for dusinet.
Jeg visste ikke det.
Hvordan kunne du?
Jeg er lei for det.
Nei, det er du ikke.
Jeg skjønte raskt-
-at jeg hadde byttet ut de gamle problemene-
-med et helt nytt sett.
Det var faktisk verre når hun var sint på meg.
Måten hun overså meg påminte meg-
-om at jeg hadde vært en dust.
Så en dag, på vei hjem fra basketball med Garrett,-
-opplevde jeg noe merkelig.
Ikke vær så sjenert. Du vil ikke skade dem.
-Slik? -Ja.
Bestefaren min.
Jeg hadde bare sett ham i tøfler. Hvor fikk han tak i de arbeidsstøvlene?
Jeg gløttet bort støtt som det var.
Og desto mer jeg kikket, desto sintere ble jeg.
Bestefar hadde sagt mer til Juli-
-enn han hadde sagt til meg siden han flyttet inn med oss.
Jeg hadde aldri sett ham le.
Hva var det med Juli Baker?
Hei, bestefar.
Juli fortalte meg om eggene.
Din personlighet ferdigutvikles tidlig.
Ikke la det gå så langt at du ikke finner veien tilbake.
Sir?
Det handler om ærlighet.
Litt ubehag i begynnelsen-
-kan spare deg for mye smerte senere.
Juli Baker var en kløpper når jeg gjaldt å bære noen nag.
Jeg forsøkte å få tak i henne på skolen,-
-men hun kom seg alltid unna.
Og bestefar var alltid sammen med henne ute i hagen.
Endelig, en lørdags morgen, så jeg sjansen min.
Bestefar hadde dratt til byen for å kjøpe litt smertekrem.
Hagearbeidet hadde begynt å tære på ham.
Det ser fint ut.
Takk. Chet gjorde det meste.
Jeg er lei for det jeg gjorde.
Jeg skjønner det ikke, Bryce. Hvorfor sa du ingenting?
Jeg vet ikke. Det var dumt.
Jeg burde ikke ha sagt noe om hagen din heller.
Det var ikke riktig.
Kanskje det er best slik.
Jeg har lært så mye av Chet at det er helt utrolig.
Du er heldig.
Jeg har ingen besteforeldre lenger.
Jeg synes synd på ham.
Han savner bestemoren din.
Vet du at jeg minner ham om henne?
-Hva? -Det var det jeg sa.
Men han mente det på en god måte. Han snakket om sjelen hennes.
Lykke til med gresset. Det blir sikkert veldig fint.
Takk.
Vi sees vel da.
Får anta det.
Juli hadde godtatt unnskyldningen min-
-og jeg hadde endelig lagt eggfiaskoen bak meg.
Jeg kunne endelig nyte Bonanza for første gang på flere måneder.
Hvor har du tenkt deg i de klærne?
Til Skyler.
Matt og Mark tar med en båndopptaker.
De skal lage en demo.
Demo?
-Du kjenner dem ikke engang. -Jeg kjenner typen.
-Du vet ingenting. -Ikke snakk slik til meg.
-Jeg er sent ute. -Vær tilbake til 23.
Jepp. Alt var normalt igjen.
Er den jenta en slavedriver?
Den jenta heter Juli. Og hun er ingen slavedriver.
Du har blitt ganske glad i henne, hva?
Steven.
Nei, Patsy. Jeg vil bare vite hvorfor faren din har energien-
-til å bli kjent med en vilt fremmed-
-når han nekter å kaste ball med sitt eget barnebarn.
-Det er ok, far. -Nei, det er ikke ok.
Juli minner ham om bestemor.
Om Renee?
Så latterlig.
Vet du hvorfor de ikke har stelt med hagen?
Han er altfor opptatt med malingen sin.
Hva ville du ha gjort om din bror hadde et handikap?
Hva i helvete har det med saken å gjøre?
Julis far har en tilbakestående bror.
Hva så? Er han gartneren?
Steven.
Det var en spøk.
Andre har familieproblemer,-
-men de klarer å klippe gresset.
Er de ikke stolt av eiendommen sin?
De eier ikke det huset.
Det er huseieren som skal vedlikeholde det.
Mr. Baker betaler for brorens omsorg.
Har ikke staten anlegg for slikt?
Kanskje de trodde at et privat anlegg ville være bedre.
Ja vel, men det er ikke vår feil at familien har defekte kromosomer.
Det har ikke noe med kromosomer å gjøre.
Julis onkel ble kvalt av navlestrengen sin.
Hadde han fått nok oksygen, ville han ha blitt som sønnen din.
Pokker også, Chet.
Jeg er lei for det der.
Hvorfor er mor så oppskaket?
Fordi...
...om det ikke var for Guds nåde,-
-kunne din mor ha stått i Mr. Bakers sko.
Hadde broren hennes navlestrengen rundt halsen?
Du hadde det.
Heldigvis klarte legen å ordne det,-
-men det kunne ha gått den andre veien.
Skal vå gå oss en tur?
Det hjelper på tankeprosessene.
Hva ville de ha gjort med meg?
Du kan ikke tenke på det som kunne ha skjedd.
Det hørtes ut som min far ville ha slengt meg i et galehus.
Nei, det er ikke rettferdig.
Du kan ikke dømme ham for noe han ikke har gjort.
Det er her det treet stod, ikke sant?
Det må ha vært et utrolig syn.
Hun er litt av ei jente.
Enkelte er ensfarget,-
-noen glitrer,-
-andre skinner.
Men en gang i ny og ne,-
-finne du en i alle regnbuens farger.
Og når du gjør det,-
-er det ingenting som kan sammenlignes.
Ensfarget, glitter, regnbuens farger?
Hva i helvete skulle det bety?
Juli Baker hadde alltid vært vanlig.
Frem til nå.
Og måten hun snakket om hvordan det var oppe i det treet,-
-å sveve over jorda, kjærtegnes av vinden.
Hvem snakker sånn på ungdomsskolen?
En merkelig følelse krøp inn i magen min,-
-og jeg likte det ikke.
Jeg holdt på å falle pladask.
Det var på tide å skjerpe seg.
Jeg hadde aldri vært flau av boligen vår.
Og jeg hadde aldri tenkt på penger.
Jeg visste at vi ikke var rike, men det føltes ikke som vi manglet noe.
Helt til Bryce Loski kalte huset vårt en katastrofe.
Jeg visste hva jeg måtte gjøre.
Det høres kjempebra ut.
Vi skal spille den inn i Skylers garasje.
For et fantastisk prosjekt.
Jeg tenkte forresten at jeg kunne ordne hagen.
Gressfrø kan da ikke koste så mye.
Jeg kan plante en plen, et par blomster.
Jeg kan sette opp et gjerde.
Det er et stort prosjekt, vennen.
-Jeg kan betale for det. -Nei, de pengene er dine.
Det er huseieren som burde vedlikeholde alt.
Men han gjør ikke det. Og vi bor her.
Og det ser så ille ut.
Jules.
Hva er det?
Ingenting, far.
Det er ok, elskling.
Du kan fortelle oss det.
Loski-ene har kastet eggene mine fordi de er redde for salmonella.
Ettersom hagen vår er så stygg.
Var det Patsy som sa det?
Nei. Bryce sa det.
Det må ha vært en familiediskusjon.
En gutt kommer ikke på noe slikt selv.
Hvem bryr seg om hva de tror?
-Jeg bryr meg. -Trina.
Ikke nå.
Jeg er lei av å leve slik, Richard.
Jeg er lei av å vikariere for å få alt til å gå rundt.
Jeg er lei av å bruke en stol for å holde vaskemaskinen lukket.
Jeg er lei av å låne Mrs. Steubys støvsuger-
-hver gang vår egen bryter sammen.
Tror du jeg ønsket dette livet?
Av og til må man ofre seg for å gjøre det riktige.
Vi blir alltid enige om at Devonhurst er best for Daniel.
Kanskje vi må begynne å tenke på hva som er best for oss.
Datteren vår lider fordi vi nekter å stelle i vår egen hage.
Det er ikke vår hage.
Hvordan kan du si det, Richard?
Vi har bodd he ri 12 år,-
-og i 12 år har vi sagt at det er midlertidig,-
-men det er ikke det.
Dette er hjemmet vårt.
Er det galt å bo i et hus som man kan være stolt av?
Å ha nok penger til å betale for college?
Kanskje vi burde overlate ham til staten.
Vi flytter ikke broren min.
Er han viktigere er dine egne barn?
-Far! -Hvordan våger du?
Slutt, far! Slutt.
Jeg er lei for det. Julianna, dette er ikke din feil.
Vi skal løse dette, det lover jeg.
Det var den første gangen at jeg hørte foreldrene mine krangle.
Jeg beklager.
Begge snakket med meg den kvelden.
Far snakket om sin bror og hvor høyt han elsket ham.
Han hadde lovet foreldrene at han alltid ville ta seg av ham.
Mor sa at hun elsket min far høyt-
-fordi han var en sterk og god mann.
Da hun kysset meg god natt,-
-hvisket hun at jeg var den beste velsignelsen hennes.
Jeg syntes synd på min far.
Jeg syntes synd på min mor.
Men jeg følte meg heldig som hadde dem som foreldre.
Jeg ville så gjerne tro at motivasjonen for hagearbeidet-
-ikke hadde noe med Bryce å gjøre.
Hvorfor skulle jeg bry meg om hva han mente etter det med eggene?
Men jeg gjorde det.
Stusser du eller tar du livet av den?
Chet Duncan, Bryces bestefar.
Jeg må bare beklage at jeg ikke har tatt turen tidligere.
Hyggelig å møte deg.
Har du tenkt å trimme dem uniformt?
Det var planen, men jeg vet ikke helt.
Eller er det best å bare fjerne dem?
Dette er barlind. De blir fine etter en stuss.
Hør, Mr. Duncan.
Kall meg Chet.
Chet.
Hvis du kom på grunn av det Bryce sa,-
-trenger jeg ikke din hjelp.
Jeg leste om deg i avisa.
Renee ville ha sittet i treet med deg.
Hun ville ha sittet der hele natten.
Renee?
Kona mi.
Du minner meg om henne.
Vi jobbet sammen i flere uker.
Og mens vi jobbet, snakket vi sammen.
Han ville vite mer om platanlønnen.
Og han visste hva jeg mente-
-med at helheten er mer enn summen av dets deler.
Han sa det samme gjelder for folk,-
-men med folk, kan helheten være mindre.
Det var ganske interessant.
Jeg begynte å studere folk fra barneskolen-
-for å se om de var mer eller mindre enn summen av sine deler.
Chet hadde rett. Mange av dem er mindre.
Men jeg klarte ikke å plassere Bryce.
Inntil nylig, ville jeg med sikkerhet ha sagt-
-at han var mye mer enn summen av delene hans.
Men nå var jeg ikke så sikker.
Det ser fint ut, Juli. Godt jobbet.
Takk. Chet gjorde mesteparten.
Jeg er lei for det jeg gjorde.
Jeg skjønner det ikke, Bryce.
Hvorfor sa du ingenting?
Var han virkelig lei seg?
Eller sa han alt dette for å lette på skyldfølelsen.
Kanskje jeg bare ville at han skulle være mer.
Men idet jeg kikket inn i øynene hans,-
-de skjønne øynene hans,-
-for aller første gang,-
-var jeg ganske sikker på at Bryce var mindre enn helheten.
Vi skal invitere Baker-ene på middag.
-Hva? -Jeg vet ikke, mor.
Det er en fantastisk idé.
Patsy, hva er poenget med dette?
Trina Baker er en grei person.
-Og Matt og Mark er kule. -Jeg hater kul.
Vi burde for lengst ha gjort det.
Ja, men vi gjorde ikke det. Og nå kan vi ikke det.
Tidsfristen har gått ut.
Vi skal spise middag med Baker-ene.
Hvis dette er på grunn av det jeg sa i går kveld, er jeg lei for det, ok?
Men å invitere dem på middag vil ikke gjøre broren hans frisk.
Det vil bli en formell middag.
Jeg forventer at alle kler seg fint.
Kan vi ikke bare grille?
Det skal være en formell middag.
Bare skyt meg.
Vær forsiktig med hva du ønsker deg.
Så det var det.
En formell middag med Juli Baker.
Jeg ble enda mer ubekvem når jeg så Juli på skolen.
Jeg stirret på henne i timene.
Måten håret falt over skuldrene.
Hun så ut som på bildet i avisa.
Dana Tressler tok meg på fersken.
Ryktene ville spre seg som ild dersom jeg ikke fant på noe.
Hun hadde en bie i håret.
Der flyr den sin vei.
Det er ingen bie her.
Den fløy ut vinduet.
Jeg overbeviste meg selv om at jeg klarte å narre henne.
Jeg måtte få Juli ut av tankene mine.
Fokusere på leksene mine i stedet.
Min egen svakhet skremte meg.
-Jeg må låne blyantspisseren. -Banker du ikke på?
-Hva har du der? Fars Playboy? -Det angår ikke deg.
-Hils Miss Oktober. -Kom deg ut.
-Gjør ditt beste. -Du er ekkel.
Nok en katastrofe unngått.
Livet mitt hadde blitt et minefelt.
Hva er dette?
Det er ikke slik du tror.
Ok, det er slik du tror, men jeg kan forklare det.
Jeg kan ikke forklare det. Kan vi snakke om dette senere?
Hva du nå enn sier.
Jeg måtte snakke med noen.
Hvorfor ikke Garrett? Han kunne kanskje hjelpe meg.
Garrett visste en god del om kjærlighetsproblemer.
Har du gått fra vettet? Du hater jo Juli Baker.
Jeg tror ikke det er tilfellet. Jeg tenker støtt på henne.
-Du er bitt av basillen. -Hva skal jeg gjøre?
Du må ta dette ved rota. Det er ikke snakk om ekte følelser.
-Ikke det? -Du har skyldfølelse pga eggene.
Og jeg fornærmet hagen hennes.
Det ser jo ut som ei søppelfylling.
Det er fordi de bruker pengene på farens tilbakestående bror.
En mongo? Det burde jo si deg noe.
-Om hva da? -Om Juli.
Hva er det du sier?
Eplet faller ikke langt fra stammen.
Jeg fikk lyst til å kjefte på ham.
Si at han ikke kjente Juli slik jeg gjorde.
Men det eneste som kom ut var:
Akkurat.
Greit. Vi snakkes senere.
Jeg skulle egentlig hjem til Garrett etter skolen,-
-men utstod ikke tanken.
Han hadde krysset grensen.
Og rett ved siden av ham på den andre siden stod min far.
Jeg brydde meg ikke om dem.
Jeg likte Juli Baker.
Søndagene er fredelige hos oss.
Min far sover utpå.
Min mor slipper å lage frokost.
Og hvis brødrene mine har vært ute og spilt sent,-
-gir de ikke tegn fra seg før midt på dagen.
Men denne søndagen, hadde jeg en merkelig følelse.
Jeg måtte gjøre noe for å bli kvitt følelsene for Bryce-
-som begynte å krype innpå meg.
Du klarte det jaggu, du?
-Stolt av deg. -Takk, far.
-Hvor skal du? -Se Daniel. Han har bursdag.
Jeg vil bli med.
Bare nyt morgenen og bli her med moren din, vennen.
Nei, far. Jeg vil bli med deg.
Elskling, hør.
Av og til, med Daniel...
Jeg blir med, far.
Vi får legge igjen en lapp til din mor.
Jeg hadde aldri besøkt onkel Daniel før.
Jeg aner ikke hvorfor. Det var noe som far alltid gjorde alene.
Vi sa ikke stort på veien til Devonhurst, men det var greit.
Det var fint å bare være sammen.
Stillheten skapte et bånd som ord aldri kunne.
Beboerne tar seg av hagen som en del av terapien.
Det tar litt tid å bli vant til det, men de er gode folk.
Daniel?
Daniel.
Richard! Du er her!
Richard på bursdagen min.
Hvem? Richard, hvem? Hvem?
Hvem? Hvem? Richard, hvem? Hvem?
Daniel, det er Julianna. Det er datteren min.
Niesen din.
Julianna.
-Julianna. -Gratulerer med dagen, onkel Daniel.
Richard. Det er bursdagen min.
Jeg har bilder av deg, Julianna. Jeg har bilder av deg.
Vi har en gave til deg.
Et puslespill, Richard?
lkke bare et puslespill.
Et puslespill og en...
...vindmølle.
En vindmølle! Takk, Richard.
Oransje. Ute? Ute, Richard?
Vi kan dra til McElliot's.
-Vi kan gå dit og kjøpe is. -Is!
Nei, vent, det kan vi ikke.
Daniel liker ikke is.
-Jeg liker is, Richard. -Jeg tuller bare.
Jeg vet du liker is.
Du elsker is. Kom igjen.
McELLIOT'S ISKREM & GODIS
Vær så god. Har du den?
Vær så god.
Det er bursdagen min.
Lollipop. Det er bursdagen min.
Liker du den?
-Daniel. Vent. -Isen. Isen.
-Isen min. Isen min. -Det er ok, Daniel.
Daniel!
Daniel! La den ligge så...
Is på gulvet. Is på gulvet.
Gå og kjøp en ny is.
Jeg trenger is, Richard!
Det er bursdagen min, Richard. Det er bursdagen min!
Is, Richard! Is, Richard!
Slutt! Slutt!
-Jeg trenger det! -Slutt! Slutt!
-Her. -Is!
-Richard! -Jeg har is til deg.
Bursdagsis. Det er bra, Richard.
Jeg er veldig lei for det der.
Jeg hadde ofte hørt min far snakke om hvor vanskelig livet var for Daniel.
Men jeg hadde aldri skjønt det før nå.
-Der, ja. -Oransje.
Daniel oppførte seg som ingenting hadde skjedd.
Andre veien. Andre veien.
På veien hjem, fortalte far at onkel Daniel-
-bodde med ham og mor før vi ble født.
Etter en stund, ble det for vanskelig.
Alt så ut som før når vi kom hjem.
Men det var ikke det.
Daniel hadde alltid bare vært et navn.
Nå var han en del av familien.
Hvordan gikk det?
-Jeg er glad jeg ble med. -Jeg er glad du ble med også.
Trina, det er søndag. Hvorfor vasker du gulvet?
Patty Loski inviterte oss på middag førstkommende fredag.
Burde ikke hun vaske gulvet sitt, da?
Eller ba hun om å få låne vårt?
Jeg er bare veldig spent.
-Inviterte hun alle? -Ja, hun gjorde det.
Selv vår venn, Sal Monella?
Richard.
Hvorfor, etter så mange år?
Hun angret på at de ikke hadde invitert oss før,-
-og de ville visst bli bedre kjent med oss.
Og du vil dra?
Hun insisterte.
Og jeg tror det vil bli fint.
Greit.
Vi kan dra.
Jeg var ikke så hypp på å spise middag med Loski-ene,-
-men det betydde mye for min mor.
Jeg klarte ikke å fokusere på skolen dagen derpå.
Jeg tenkte bare på Daniel.
Jeg lurte på hva besteforeldrene mine hadde gjennomgått med ham-
-da virkeligheten avbrøt meg.
-Bryce Loski liker deg. -Hva?
Han er forelsket i deg.
Hva snakker du om? Bryce Loski er ikke forelsket i meg.
Han stirret på deg i naturfagstimen.
Han sa du hadde en bie i håret ditt.
Snakk om tåpelig, eller hva?
Kanskje det var en bie.
Den eneste B-en du tiltrekker deg er B-R-Y-C-E.
Den gutten er vilt forelsket i deg.
-Kom. -Hvor da?
Han og Garrett snek seg unna.
Har du gått fra vettet? Du hater jo Juli Baker.
Jeg tror ikke det er tilfellet. Jeg tenker støtt på henne.
-Du er bitt av basillen. -Hva skal jeg gjøre?
Du må ta dette ved rota. Det er ikke snakk om ekte følelser.
-Ikke det? -Du har skyldfølelse pga eggene.
Og jeg fornærmet hagen hennes.
Det ser jo ut som ei søppelfylling.
Det er fordi de bruker pengene på farens tilbakestående bror.
En mongo? Det burde jo si deg noe?
-Om hva da? -Om Juli.
Hva er det du sier?
Eplet faller ikke langt fra stammen.
Akkurat.
Vi snakkes senere.
Jeg er lei for det. Jeg trodde...
Det er ok. Det er greit.
Og det var det.
Jeg var ikke forvirret lenger.
Jeg likte ikke Bryce Loski lenger.
Vil du at Baker-ene skal føle seg helt verdiløse, mor?
Jeg vil at det skal være fint.
-Hvorfor er du ikke påkledd? -Jeg er på vei.
Jeg ville se fin ut for Juli.
Men jeg ville ikke at hun skulle skjønne det.
Ingen enkel sak.
Slettes ingen enkel sak.
Bryce, de er her. Kom ned.
Jeg kommer!
Stig på.
-Stig på, stig på. -Der røk midjen.
Fint at dere kunne komme. Lynetta, Steven, vi har selskap.
-Jeg kommer! -Hva er dette? Hjemmelaget pai?
Ostekake med pekannøtter og blåbær.
Vi tar dem med inn på kjøkkenet.
-Hei, dere. -Du ser fin ut.
-Dette er faren min. -Jeg er Lynetta.
-Hyggelig å endelig møte deg. -Hyggelig å møte deg.
-Guttene sier at... -Hei, kompis.
Hei, Steven. Hvordan går det?
Vi burde ha gjort dette for lengst.
Kul kåk.
Den er ok. Jeg kan vise dere rommet mitt.
Du må høre den nye sangen vår.
Du ser fin ut.
Jeg overhørte deg og Garrett på biblioteket.
Jeg vil ikke snakke med deg.
Aldri igjen.
-Jeg sier det er mulig. -Men det du foreslår...
...ville kreve en evighetsmaskin. Det er rett og slett ikke mulig.
Med to motsatt ladde poler og en nøytral leder...
Evighetsmaskin?
Sjelen min holdt på å visne, og de pratet om en evighetsmaskin.
Og hvordan visste Juli om de greiene?
Kom, alle sammen, middagen er klar. Lynetta!
Middag!
Får jeg snakke med deg?
Jeg vet det Garrett sa var galt.
Visste du at det var galt da han sa det?
Ja. Jeg hadde lyst til å slå ham.
Men vi var på biblioteket.
Så du sa deg enig og lo.
Det gjør deg til en feiging.
Jeg måtte sitte på tvers av Juli.
Min far hadde rett.
Vi burde ha grillet.
Jeg vil bare si at det er fantastisk å dele et måltid med dere.
Måtte det bli det første av mange.
Feil rør.
Vi kunne ikke vært lykkeligere.
Vi er så glade for å være her.
Juli, hagen deres ble veldig fin.
Takk. Chet var til stor hjelp.
Jeg vet det.
Hva er hemmeligheten din? Han gjør ikke en døyt her i huset.
-Steven. -Jeg bare spøker.
Nabolaget begynner å se fint ut.
Og det nye huset begynner å ta form.
Hvilket?
Du vet, der det stygge treet stod.
Jeg ville så gjerne si at mange likte det treet.
Men jeg ville ikke motsi min far.
Enkelte mente at det treet var nabolagets juvel.
Ja, smaken er som baken.
Så, Matt, Mark, Mark, Matt...
Dere er snart ferdige på skolen?
Ja, gudskjelov.
Liker dere ikke videregående?
-Tuller du? -Nei.
Jeg elsket videregående.
Vi har fått nok av skolen.
Så det blir ikke college på dere?
Det er en mulighet.
Flere universiteter har tatt dem opp.
Jaså?
Det er bra.
Vi skal gi musikken en sjanse først.
-Jaså? -De er begavede.
Bandet deres er sjeft.
De har lagd et par kule demoer.
Takk, Lyn.
Da Steven og jeg møttes, spilte han i et band.
Spilte du i et band?
Han var en fantastisk saksofonist.
Spiller du enda?
Du kan godt komme og spille sammen med oss.
Jeg er ikke den personen lenger.
Har dere spilt for et publikum?
Mange ganger.
Desto mer Matt og Mark snakket om musikken sin, desto stiller ble far.
Han smilte høflig i ny og ne,-
-men han virket trist under det hele.
Foreldrene mine likte ham ikke til å begynne med.
Republikanerne sloss som gal mot the New Deal.
Resten av kvelden gikk smertefritt.
Men Juli sa ikke et pip til meg.
Hun så ikke på meg engang.
Før hun skulle til å dra.
Jeg beklager at jeg var så sint.
Jeg tror alle moret seg.
Det var snilt av din mor å invitere oss.
Vi sees.
Unnskyldningen gjorde alt verre.
-Vent på meg. -Jeg var ikke tilgitt.
Hun så ingen vits i å bære meg nag.
De var en herlig familie.
Gutten var ikke slik jeg forventet.
De var hyggelige unge menn.
-Skurker. -Hva?
Hvordan tror du de får råd til alt utstyret?
Steven, vær så snill. Du kan ikke bare si sånt.
Ikke vær så naiv, Patsy.
Aner du hvor dyrt det er å lage en demo?
De stjeler antagelig hjulkapsler.
Du er en skikkelig drittsekk.
Hva er det som feiler deg?
Dra til helvete.
Du snakker ikke sånn til meg.
Steven, stopp!
Ingen snakker sånn til meg i mitt eget hus.
Jeg hadde sett min far sint før, men dette var annerledes.
Idet jeg lå i sengen min,-
-undret jeg over hvordan far så ned på Baker-familien.
Han kalte dem fattigfolk og gjorde narr av Mr. Bakers maleri.
Og nå skjønte jeg at han bare var sint på seg selv.
Men hvorfor?
Juli kalte meg en feiging.
Var min far også en feiging?
Jeg visste ikke.
Og hva hadde det vel å si?
Juli Baker var ute av mitt liv.
Eller, for å være presis,-
-jeg var ute av hennes.
Mens jeg pyntet meg til Loski-enes middagsselskap,-
-stirret jeg på maleriet som far hadde gitt meg,-
-og jeg ble rasende på nytt igjen.
Bryce hadde aldri vært min venn.
Han hadde ikke hjulpet med treet,-
-han hadde kastet eggene mine,-
-og han gjorde narr av meg på min onkels bekostning.
Da min mor ropte at vi skulle dra...
Juli, kom igjen, vi er sent ute!
...gikk jeg ut i gangen for å si at jeg nektet å dra til Loski-ene.
Hold disse, er du snill. Jeg må sjekke håret mitt først.
Kjære, håret ditt ser fint ut.
Men hun så så lykkelig ut-
-og hadde jobbet så hardt med paiene at jeg ikke klarte si noe.
Du store min. For en katastrofe. Her, ta denne, og du kan ta denne.
-Jeg vil ikke holde... -Du skal slippe.
Kom igjen, gutter.
Men jeg måtte ikke være snill mot Bryce.
Jeg vil ikke snakke med deg.
Aldri igjen.
Det føltes godt å ta føringen.
Jeg følte meg sterk. Jeg fortalte Bryce hva jeg mente,-
-og jeg hadde ikke tenkt å snakke med ham resten av kvelden.
Det slo meg under middagen at vi spiste med en gruppe fremmede.
Vi hadde vært naboer i årevis,-
-men bortsett fra Chet, kjente jeg ingen av dem.
Mr. Loski var polert på utsiden,-
-men det virket som det lå noe råttent rett under overflaten.
Mot slutten av kvelden, følte jeg meg upartisk, nøytral.
Intet fyrverkeri, intet sinne,-
-ingen sommerfugler, ingenting.
Vi sees.
Jeg la meg med ro i sjela den kvelden.
Jeg var takknemlig for familien min.
Og det føltes godt å ikke bry seg om Bryce Loski.
Middagen med Baker-ene hadde gått hardt utover meg.
Så kom skolens årlige innsamling...
Innsamlingsauksjon
...og jeg hadde et helt nytt sett med problemer.
Jeg var en kavaler.
For å kunne sette pris på hvor pinlig dette var,-
-trenger du bare å vite at de utvalgte blir auksjonert bort-
-til den jenta som byr høyest.
De får også en lunsjkurv med på kjøpet,-
-men la deg ikke lure. Dette var en muskelmannparade.
Der er han, idolet mitt.
Ett eneste pip, og du er død.
Nei, jeg mener det. Du vil ikke tro dette.
Hva da?
To av skolens lekreste ryper slåss om deg.
-Hva snakker du om? -Sherry skal slå opp med Mitch.
Hun og Melanie skal ha budkrig over deg.
Det bryr meg ikke.
Er du gal? Sherry dumpet Mitch for deg.
Du er idolet mitt.
Så stor en trøst som det var,-
-reduserte det ikke skrekken over å være kavaler nummer ni.
Og mitt eneste håp var at en tornado ville rive hele skolen.
Små sjanser for det.
Velkommen, alle sammen,-
-til årets innsamlingsauksjon.
Vi er igjen glade for å presentere-
-20 av Mayfields fineste unge menn.
-Hva gjør du her? -Juli sitter på tredje rad.
Hun har en bunt med kontanter.
-Tullprat. -Det er sant.
Hun telte dem ved skapet sitt.
Og nå,-
-gi en stor Mayfield-applaus-
-til 1963s kavalerer.
Juli med kontanter? Hva ville det si?
Var det mulig at hun ville by på meg?
Førstemann er Raymond Hughes.
Raymond er med på sjakklaget,-
-og hobbyene hans er å samle frimerker og jojoen.
Husk, at når dere byr,-
-får dere ikke bare den pene Mr. Hughes.
Dere får også nyte-
-et skjønt kyllingsmørbrød-
-og det som ser ut som en smakfull bønnedipp...
Unnskyld, løkdipp.
Og et stort stykke kirsebærpai.
Skal vi begynne budrunden med $5?
-Slik begynte budrunden. -Noen som helst?
Eller i Raymond Hughes sitt tilfelle, mangelen på bud.
Se der, ja.
-Fem. -Solgt.
-Ti dollar. -Solgt.
-Femten. -Solgt.
Kom igjen. Hører jeg $10?
-Ti. -Ti.
-Peanøtt og banan-smørbrød.
Femten.
Solgt for $15.
Nummer åtte er Eddie Trulock.
Eddie er med på debattlaget.
Kun Eddie Trulock stod mellom meg og podiet.
Jeg var ikke interessert i hobbyene eller kurven hans.
-Vi starter budrunden med $5. -Jeg tenkte bare på Juli.
-Enn om hun bydde på meg? -Er det noen som vil by?
Enn om hun havnet i en budkrig med Sherry og Melanie og tapte?
Ingen bud?
Jeg tenkte på dette skrekkscenarioet da...
Åtte dollar.
Der, ja. Åtte dollar. Det var bedre. Hører jeg ti?
Juli Baker bydde på Eddie Trulock?
Hvordan kunne hun by på Eddie Trulock?
Hvordan kunne hun by på hvem som helst?
Solgt til Juli Baker.
Og nå, kavaler nummer ni, Bryce Loski.
Jeg visste at jeg skulle tre frem, men jeg kunne ikke røre meg.
Kom frem, Bryce, ikke vær blyg.
Bedre sent enn aldri.
Bryce liker å spille baseball.
-Fem dollar. -Vent til jeg...
Ti.
Det ser ut som budrunden har begynt.
-Femten. -Tjue.
-Tjuefem. -Tretti.
-Trettifem. -Førti.
-Femti. -Du store min.
Femti dollar.
Femti for første gang.
Femti for andre gang.
Solgt til Miss Sherry Stalls for $50.
En ny rekord.
Booster-mødrene vil bli glade for en såpass sjenerøs donasjon.
Det var rart.
Jeg spiste lunsj med skolens lekreste jente,-
-og jeg var ulykkelig.
Vi skal opp til innsjøen. Min far eier en hytte der,-
-og du kan bli skikkelig brun.
Mindre en seks meter unna satt Juli.
Min Juli med Eddie Trulock.
Hun ler.
Hvorfor ler hun?
Hvordan kunne hun sitter der og le og se så vakker ut?
Er alt i orden, Bryce?
Hva?
Hva stirrer du på?
Ingenting.
Lunsjen var deilig, Bryce.
Bryce, hørte du meg?
Lunsjen din er deilig.
Kan vi snakke om noe annet enn brunfarger og mat?
Hva vil du snakke om, da?
Jeg vet ikke. Vet du noe om evighetsmaskiner?
Evighets-hva?
Jeg vet ikke hva som kom over meg.
Jeg må snakke med deg, Juli.
Hva foregår, Bryce?
Hva holder du på med?
Bryce, slutt.
Du nådde ikke første base engang.
Jeg kan kysse deg.
Juli! Juli!
Juli, vent. Kan vi snakke sammen?
Juli!
-Hva feiler deg? -La meg være, Garrett.
Du får et stevnemøte med skolens peneste jente,-
-og du velger Juli i stedet.
-Du ville ikke forstå det! -Nei, jeg forstår det ikke!
Det er snakk om Juli Baker.
Marerittet i nabohuset, bedreviteren, jenta med lorten.
Hold kjeft!
Har du gått fra vettet? Hva er det som feiler deg?
Hvis du skal være sånn, trenger jeg ikke ditt vennskap.
-Bra, ikke jeg heller. -Ja, ikke jeg heller.
Mens jeg spaserte hjem med kurven full av oppvask,-
-tenkte jeg bare på Juli.
Garrett hadde rett angående en ting:
Jeg hadde gått helt fra vettet.
Hallo?
Hei, Mrs. Baker. Er Juli der?
Jeg beklager, Bryce. Juli vil ikke snakke med deg.
Jeg må se henne, Mrs. Baker.
Jeg beklager, Bryce.
Hun har låst seg inne på rommet sitt.
Jeg la meg tidlig den kvelden,-
-men jeg fikk ikke sove.
Jeg stirret på huset hennes i timevis.
Jeg måtte vise henne hva jeg følte.
Mandags morgen, på vei til skolen,-
-funderte jeg over hvem jeg foretrakk av Everly-brødrene-
-da Dana Tressler tvang Bryce inn i hodet mitt igjen.
Juli. Listen er ute.
Der er han, nummer ni, din kjære.
Bryce Loski er ikke min kjære.
-Du holder deg til dietten din. -Det er ingen diett, Dana.
-Jeg er over ham, ok? -Godt å høre.
lfølge ryktene, er Sherry ute etter ham.
Sherry? Sherry Stalls?
Liz. Macy. Listen er ute.
Jeg var besatt av auksjonen.
Jeg kjente at følelsene mine for Bryce kom krypende.
Hvorfor skulle det bry meg om Sherry likte ham?
Jeg burde ikke tenke på ham engang.
Jeg måtte heve meg over dette.
Bryce Loski var ikke i livet mitt lenger.
På auksjonsdagen var jeg anspent.
Jeg lette av en eller annen grunn frem eggpengene mine.
Jeg trengte en strategi.
Det var enkelt.
Hvis jeg la igjen pengene, ville jeg ikke bli fristet.
Strategien min led et tilbakeslag da jeg støtte på Mrs. Steuby.
Julianna.
Hallo, kjære.
Jeg beklager at det har tatt sånn tid,-
-men jeg går glipp av deg om morgenen.
Mrs. Steuby, jeg vil ikke ha dem.
Ikke vær latterlig. Selvsagt skal du få betalt.
-Du skal få betalt. -Jeg vil ikke dem.
Dra og kjøp deg noe festlig.
Knebukser.
-Mrs. Steuby. -Farvel, kjære.
-Jeg vil ikke ha knebukser. -Du kommer til å bli så fin.
Det er ok.
Det er ok. Ingen fare. Bare lat som du ikke har dem.
Jeg hører du har tenkt å by på Bryce.
Hva? Hvem fortalte deg det?
Noen så deg med en masse kontanter.
-Hvor mye har du? -Det angår ikke deg.
Og jeg skal ikke by, ok? Jeg liker ham ikke lenger.
Ja, det skal du få meg til å tro.
Det er sant. Bare kast bort pengene dine på ham.
Og nå, gi en stor Mayfield-applaus-
-til 1963s kavalerer.
Jeg kunne si at jeg ikke brydde meg,-
-men da jeg så Bryce oppe på scenen-
-med den piknikkurven,-
-begynte det å gå rundt for meg igjen.
Femten for første gang.
-Auksjonen gikk i en forrykende fart. -Femten for andre gang.
Solgt til Macy Taylor for $15.
Og så ble Eddie Trulock ropt opp.
Nummer åtte er Eddie Trulock.
Bryce var nestemann.
Eddie er med på debattlaget.
Og hobbyene hans er fiske-
-og modellfly.
Hvem vil by $5?
Hvorfor er det ingen som byr? Han er jo så snill.
Er det ingen?
Åtte dollar.
Solgt til Juli Baker for $8.
Hvordan skjedde dette?
Var det fordi jeg syntes synd på Eddie?
Eller fordi jeg ikke stolte på meg selv med Bryce?
På vei til universalrommet,-
-overveide jeg den overraskende vrien.
Jeg skulle til å spise lunsj med Eddie Trulock,-
-mens gutten jeg var forelsket i-
-skulle spise med erkefienden min.
Jeg vil takk for at du bydde.
Det så ikke så bra ut der en stund.
Jeg hadde lyst til å by. Dette blir moro.
Så du liker å bygge modellfly.
Min far og jeg fullførte nylig en russisk MiG-19 anno 1955.
Det første supersoniske kampflyet. Den var vrien siden cockpiten...
Jeg forsøkte å følge med.
Ingen enkel sak når Bryce satt bak ham.
Eddie sa noe om innsugningsventiler-
-da Bryce plutselig reiste seg og kom rett imot meg.
Jeg må snakke med deg, Juli.
Hva holder du på med?
Han hadde tenkt å kysse meg.
Jeg hadde ventet på det kysset.
Men ikke på denne måten.
Jeg syklet så hardt hjem at det svei i lungene.
Julianna?
Julianna.
Vennen?
Hva er galt?
Jeg kan ikke.
Elskling...
...du kan fortelle meg det.
Bryce forsøkte å kysse meg.
Gjorde han det?
På skolen.
Foran alle sammen.
Mor, ikke åpn.
Det er antagelig ham.
Elskling...
...kanskje du bør snakke med ham.
Jeg kan ikke.
Bryce nektet å la meg være.
Han ringte på telefonen.
Og han banket på døra.
Han snek seg rundt huset og banket på vinduet mitt.
Juli! Jeg må se deg!
Kom ut i et minutt!
Hvorfor skjønte han ikke at jeg ville være for meg selv?
Vær så snill!
Etter to dager, sluttet han.
Jeg trodde endelig at det var over.
Så, en ettermiddag, da jeg skulle lese i stua...
...hørte jeg en lyd i hagen.
Hva holder han på med?
Juli, slapp av. Jeg ga ham tillatelse.
Tillatelse? Til hva da? Han graver jo bare et hull.
Jeg ga ham lov.
Men hvorfor?
Jeg ga ham lov.
Det var ren tortur å se ham grave opp plenen min.
Hvordan kunne min far tillate dette?
Og Bryce visste at jeg så på.
Han har dratt.
Et tre?
Planter han et tre?
Er det en..?
Jeg trengte ikke å spørre.
Jeg kunne se det på bladene-
-og barken på stammen.
Det var en platanlønn.
Da hun kom ut døra, tenkte jeg tilbake på den første gangen jeg så henne.
Hvordan var det mulig å ønske seg vekk fra Juli Baker?
Han så på meg med de øynene.
De atter en gang skjønne øynene.
Og jeg bare visste at Bryce Loski fremdeles gikk med mitt første kyss.
Men det ville ikke vare lenge.
Og mens vi stod der, gikk det plutselig opp for meg-
-at vi aldri hadde snakket sammen.
Trenger du litt hjelp?
Men vi begynte den dagen.
Og jeg visste at vi kom til å snakke sammen lenge.
[NORWEGIAN]